Det är något härligt med att skriva de första orden i en saga.
Man vet aldrig vart de ska föra en.
Mina förde mig hit.
Storstaden och jag tyckte aldrig om varandra.
En ogift kvinna förväntades uppföra sig på särskilda vis-
- som inte omfattade att traska runt till olika förläggare med vännerna.
Nu hör ni på mig.
Ni får inte vara rädda.
Och prata inte för mycket.
Vänner som andra sorgligt nog inte så gärna ville träffa.
Jag har sålt mina teckningar till olika slags kort och annat i sju år.
Kaniner i jackor med mässingsknappar. Hur hittar ni på sådana saker?
Jag hittar inte på dem. De är verkliga. De är mina vänner.
Bygger ni djurfigurerna på era vänner?
Djuren är mina vänner.
Före Pelle var det Benjamin Kanin och vattenödlan sir Isaac Newton.
Tyvärr, fröken Potter... Det är väl fröken Potter?
Ja, så klart. Tyvärr är marknaden för...
Jag förstår. Det var dumt av mig som saknar erfarenhet...
F. Warne & Co vill ge ut er lilla bok, fröken Potter.
Men hoppas inte på för mycket. Ni lär inte sälja många exemplar-
-men vi kan nog göra en liten vinst.
Bäste herr Warne...
Jag är glad. Mycket glad.
Jag ska göra allt för att se till att ni inte har gjort ett misstag.
Fröken Wiggin, vi kan gå.
Tack så hemskt mycket för er tid.
Nöjet var vårt.
Min bror vet alltid vad han gör.
Jag är väldigt kinkig om bokens storlek och pris.
Jag vill undvika det gräsliga gotiska typsnitt era barnböcker brukar ha.
Allt blir säkert till er belåtenhet.
Fröken Potter!
Er...
Självklart.
Min mapp.
Kom nu, Pelle.
- Vattenödlan sir Isaac Newton...! - Boken kommer inte att sälja.
Självklart inte, men tanken slog mig...
- Norman! - Vi lovade vår lillebror ett projekt.
Vad gör det om han misslyckas? Fröken Potter kan bli en gudagåva.
Hem, fröken Potter?
Nej, Saunders. Kör mig genom parken.
- Genom alla parkerna. - Ursäkta, fröken Potter?
Hoppla!
Vi gjorde det. Hörde ni mitt hjärta? Det slog som en puka.
Vi kan inte sitta hemma hela livet. Vi måste visa oss för världen.
Och vi måste se det som ett äventyr.
Fortare, Saunders!
- Fortare, om jag får be! - Nej, fröken Beatrix.
Kör så fort du kan.
Kors...!
- Beatrix, var har du varit? - Jag är inget barn.
Jag ville också använda vagnen. Var var du?
Jag tog en åktur. Med mina vänner.
- Du har inga vänner. - Jo, det har jag, mor.
Varje gång jag tecknar.
Vissa av dina målningar är vackra.
Men jag tänker inte lura dig som far gör och kalla dem stor konst.
Ja du, min vän, när jag är en utgiven författare så får vi se.
- Beatrix, Bertram, det är läggdags. - Jag är inte klar än.
- Bertram! - Jag fick honom.
- Bertram, du är barbarisk. - Seså, ni två. Ner med er nu.
Sakta!
Vi får inte bli sena till Hydes!
Är inte mamma vacker, Beatrix? Hennes humör ger rosor på kinderna.
När du blir vuxen och måste sköta ett hushåll, planera bjudningar-
- och stå ut med en man som inte kan hålla tiden får du också röda kinder.
Titta på det här bandet.
Sätt på henne nåt anständigt. Skänk nattklänningen.
- Jag har tummen mitt i handen. - Du är omöjlig. Vi är så sena.
- Vad har du tecknat i dag? - Benjamin Kanin när han vilar.
Hans öron blir allt bättre. Skuggan här är mycket bra.
- Säg god natt nu, barn. - God natt, mor.
- God natt, Beatrix. - God natt, far.
- God natt, mor. - God natt, far. - Godnatt, Bertram.
- Ni får inte... - Försena oss mer.
Barn? På vägen hem gick jag nerför Piccadilly.
Vad tror ni hoppade ner i fickorna? Något till den unge entomologen.
Och något till den unga dam som snart ska sköta ett fint hem som mor sin.
- Vi öppnar dem där uppe. - Tack, far.
Tack, far.
Sena, sena, sena! Vi blir aldrig ditbjudna igen.
Det är artigt att komma lite sent. In i vagnen nu.
Det här är inte artigt sent. Det här är riktigt sent.
En saga och sen sängen.
Beatrix ska berätta en saga. Hennes är roliga.
Det är de. Och jag vet vad den ska handla om.
Tummeliten och Hunka-Munka.
- Är ni redo att spela med i sagan? - O ja, vi är skickliga skådespelare.
Vi får väl se. Detta blir ert prov.
Där borta.
Det var en gång de två duktiga hushållerskorna Lucinda och Jane.
De köpte glänsande ny porslinsmat som de dukade fram på sitt matbord.
Sen tog de en promenad.
Plötsligt hördes tumult från köket.
Tummeliten och Hunka-Munka kröp ut.
Mössen såg att bordet var dukat.
Tummeliten hoppade upp och tog ett stort bett-
-och bröt sin tand. Aj!
- Väntar vi besök? - Det är mina förläggare.
Det är ingen artighetsvisit. Jag bävar faktiskt för det.
Jag önskar att du inte bjöd hit handlare. Det dammar om dem.
Nästa gång far jag till deras kontor.
Herr Norman Warne.
Förlåt att jag tränger mig på.
- Jag väntade mig en av... - Jag är Harolds och Fruings bror.
De gjorde mig den stora äran att tilldela mig er bok.
Det var ytterst vänligt att bjuda in mig på...
- Te. - Ja, gärna.
Citron. Tack.
Fantastiskt.
Rolig!
Härligt och förtrollande och så vackert tecknat. Jag är helt mållös.
Vi kanske ska diskutera affärer?
Jag lägger era teckningar åt sidan med största motvillighet.
Era bröders brev innehåller två helt oacceptabla förslag.
De vill ha teckningarna i färg. Jag vill absolut ha dem svartvita.
Men Pelle Kanins blå jacka, då? Allt ska väl återges som det är?
Jag föredrar så klart färg, men då blir boken för dyr för små kaniner.
Jag är orubblig. Det för oss in på era bröders andra punkt.
De vill minska antalet teckningar med en tredjedel. Helt oacceptabelt!
Idén att minska antalet teckningar var inte mina bröders, utan min.
Om vi får ner det till 31 teckningar-
-kan vi trycka allt på ett ark-
- med det vi kallar trefärgsteknik till förhållandevis låg kostnad.
Jag har tänkt mycket på er bok.
Jag vill att den ska se färgglad ut och sticka ut från andra böcker.
Ni har tänkt på den. Vilka andra böcker har ni lett arbetet med?
Personligen? Detta blir min första.
Jag upplyste nyligen min familj om-
- att jag inte längre vill stanna hemma bara för att jag är yngst.
Jag vill ha ett riktigt arbete i familjeföretaget.
Och de tilldelade mig er. Klargör det saker?
Med andra ord har ni ingen som helst erfarenhet-
- men eftersom ni bråkat och krävt en chans har de prackat mig på er.
Jag vet vad mina bröder tänkte-
- när de gav mig er 'kaninbok', som de kallar den.
Men jag tycker att er bok är förtjusande.
Och om de tänkte 'pracka er på mig' som ni påstår så ska vi visa dem.
Vi ska ge dem en kaninbok att trolla med.
I färger blandade till er belåtenhet inför era ögon på tryckeriet.
På tryckeriet? Det går inte.
Jag ska själv eskortera er dit. Om ni ger mig den äran.
Klart jag följer med. Jag är en vuxen kvinna och fröken Wiggin är ju där.
Varför skulle en konstnär inte få besöka sin tryckare?
Utmärkt, fröken Potter.
Förträffligt. Tack.
Jag förbereder allt och står i alla avseenden till er tjänst.
Ni och kaniner - fantastiskt! Ursäkta.
Johnson, kom och ta koffertarna!
- Försiktigt. - Jag ska vara försiktig.
Ett, två, tre, fyra, fem, sex, sju, åtta, nio, tio...
När jag var tio tjatade mor sig till en sommarvistelse i Lake District.
Som ett djur utsläppt ur sin bur förtrollades jag av det.
Akta era kläder nu.
Skogarna är fulla av älvor och små- folk som letar efter smutsiga barn.
Och när de hittar dem skickar de älvmonstren på nätterna-
- med vassa tänder och aptit på ungt kött.
- Nu tar jag dig, Bea! - Nej!
Hej.
Nej! De är lantbrukarbarn. Deras händer - baciller. Kom.
Fånga honom, Bea!
Där är han!
Kom!
Ur vägen!
Där!
Där är han.
Det behövs inget kok stryk. Jag lämnar fönstret öppet i natt.
- Älvmonstren sköter resten. - Nej, jag ska hålla mig ren!
Vilken ung man vill gifta sig med en flicka med lera i hela ansiktet?
- Jag ska inte gifta mig. - Jo då. Alla flickor gifter sig.
Jag gjorde det. Mormor gjorde det. Till och med Fiona gör det en dag.
- Inte jag. Jag ska teckna. - De dumma teckningarna...!
- Vem ska då älska dig? - Mina djur är all kärlek jag behöver.
Inte nu, men vi får se om du känner likadant vid 18.
Jag tecknade mamma när vi möttes och hon gifte sig med mig.
Fiona, går inte lera att tvätta bort? - Bertram, kom.
Dö, din lille rackare!
Inte ens drömprinsen kunde motstå en så vacker liten flicka.
Inte när han träffar min bror: Vlad Pålspetsaren.
Läggdags, mina små odågor.
Ska jag lämna ett fönster öppet eller...?
Nej, jag tycker inte om älvmonster!
Älvmonster äter aldrig barn när de är nerbäddade i sin säng.
Älvorna har funnits norröver i hundratals år.
- Har jag berättat om bortbytingen? - Nej.
- Ja, flera gånger. - Jag vill höra den.
Varsågod, Fiona. Jag berättar en saga för mig själv.
Det var en gång en kung och en drottning.
Det var en gång fyra små kaniner.
De hette Flopsy, Mopsy...
'...Bomullssvans och Pelle.'
'Nu, mina kära små, sa gamla fru Kanin'-
-'kan ni gå till åkern eller vägen'-
- 'men gå inte in i herr McGregors trädgård.'
- 'Varför inte det?' - Er far råkade ut för en olycka där.
'Han las i en paj av fru McGregor.'
'Pelle var olydig och sprang till herr McGregors trädgård.'
'Han klämde in sig under grinden.'
Jag tycker om det.
'Men precis vid drivbänken mötte han herr McGregor.'
'Pelle var andfådd och skakade av skräck.'
- Den är grumsig. - En gång till, Mortimer. Ljusare.
'Herr McGregor såg honom, men Pelle brydde sig inte.'
'Han gled snabbt under grinden och var i säkerhet ute i skogen.'
Inte riktigt. Ser ni här?
'När Pelle kom hem bäddade mor ner honom med en sked kamomillte.'
'Men Flopsy, Mopsy och Bomullssvans'-
- 'fick bröd, mjölk och björnbär till kvällsmat.'
- Boken har förändrat saker för mig. - På vilket sätt?
Den har gett mig chansen att bevisa för min mor-
- att en ogift kvinna på 32 kan göra mer än gå på tebjudningar-
-och le åt trista samtal.
Min familj ville aldrig att jag skulle ge mig in i förlagsbranschen.
Men visst är vi en vinnarduo?
Om vi kan bevisa att de hade fel.
Mor, det här är fröken Potter.
Äntligen får vi bortglömda stackare del av Normans begeistring.
- Så snällt av er att bjuda mig. - Prat.
Jag hade börjat glömma hur min son ser ut.
Mor! - Det här är min syster Amelia.
Norman visade oss 'Pelle Kanin'. Den är charmerande.
Så vi insisterade på att Norman skulle ta hit er på te.
Jag har bestämt att vi ska bli vänner.
Har ni det?
Norman sa att ni är ogift som jag-
- och att ni inte beklagar det. Det gläder mig så.
Varför kan du inte prata väder?
Alla andra ogifta döttrar i vår krets-
- sitter och skvallrar och brister ut i gråt utan orsak.
Men ni har gjort något. Ni har skrivit en bok.
Jag är beredd att tycka väldigt mycket om er.
Då får jag tycka om er, fröken Warne.
Säg Millie. Och det blir det sista vi hör av 'fröken Potter' också.
Tack och lov - teet. Jag tålde inte all gemytlighet.
Vi tar teet i trädgården. En vacker dag måste delas med blommorna.
Jag älskar trädgårdsarbete. Mor misstycker. Jag älskar blommor.
- Därför har du torghandlarhänder. - Det har jag inte alls!
Tur att Norman ibland läser högt för mig.
Med bara dig som sällskap hade jag dött av ensamhet.
Min mors smak för böcker och livet drar åt det melodramatiska hållet.
Prat. - Jag tycker om bra engelska biografier.
Jag avskyr löjliga kärlekshistorier som dem dina bröder ger ut.
Mina bröder och jag, mor. Jag är en del av firman nu.
En godhjärtad pojke som du behöver inte arbeta.
Dina bröder försörjer oss alla och jag behöver ditt leende här.
Men ingen lyssnar på en vresig tant i rullstol.
Just det. - Min mor må vara vresig, men hon har öga för vackra saker.
Hon fängslades av era teckningar.
Helt unika.
När jag ser något ovanligt så måste jag fånga det.
I somras på bondgården tecknade jag något som såg vackert ut i solen.
Och plötsligt insåg jag att jag tecknade grisens matho.
Jag fick skratta åt mig själv.
Jag fryser lite, Norman. Kan du köra in mig?
- Det var trevligt att träffa er. - Detsamma.
Stanna en stund och lär Millie hur man uppför sig.
Det betyder nog att hon tycker om dig.
Sa hon att hon tycker om att teckna mathoar?
Det gjorde hon.
På onsdag kan ni hänga upp spetsgardinerna.
Då ser det ut som om det är sommar trots att det inte känns så.
Vad är det för fläck på din blus?
- Jane sa att den inte går bort. - Det är bläck.
Jag stötte till något på tryckeriet.
- Jane, jag beklagar extraarbetet. - Jane, skänk blusen till de fattiga.
Du har ingen respekt för fars pengar.
En dag tjänar jag tillräckligt för att köpa egna kläder.
Jag är för gammal för att leva på fars givmildhet.
Och för att umgås med en som tar med dig till tryckare.
Din far och jag tycker inte om det.
Herr Warne ger ut min bok.
Den där boken... Det ska bli skönt när den är klar och bortglömd.
Jag förstår mig inte på dig.
Vi har presenterat dig för så många ståndsmässiga förmögna herrar.
Ja, som den charmerande Lionel Stokely.
Lionel är farbror earlens favorit.
Honom besöker vi varje sommar på Stokely Court.
Jag ångrar så att jag inte tog Harry Haddon-Bell.
Harrys gammelfarfar gick på Sandhurst. Harrys farfar också.
- Harrys far gick på Sandhust. - Så jag gick på Sandhurst.
Far och jag och skogsvaktaren går ofta ut och skjuter vår frukost.
Ashton är en mästerskytt.
Men nej, du är bara en envis flicka.
- Herr Warne står vid dörren. - Herr Warne? Han är inte väntad.
Oanmäld? Just snyggt!
Kom hit.
Två sålda när vi var i bokhandeln. Det blir 40 på en vecka.
Det blir 160 på en månad. Jag försöker minnas tolvans tabell...
- 1 920 på ett år. - Jag kan inte andas.
Det är bara i en bokhandel. Kära fröken Potter, ni är författare.
Vi har uppnått vårt mål. Vi har skapat en bok.
- Ja. - Vad är det?
Ett moln passerade ert ansikte.
Ni har varit så generös med er tid.
Ni har visat mig saker som jag aldrig annars fått se.
Tryckerier.
- Jag ska sakna ert sällskap. - Förlorar ni mitt sällskap?
Det slog mig att boken är ute.
Vårt samarbete närmar sig sitt slut.
Jag hoppades att ni hade fler sagor.
Gjorde ni det? Verkligen?
Jag kom nyligen ihåg en som jag trodde att jag hade glömt.
Om en anka.
- En mycket korkad anka. - Baserad på en av era vänner?
Baserad på mig själv, tror jag.
Det är en saga som jag en gång berättade för en vän.
Våra somrar i Lake District. Det fanns någon där.
Förvaltarens son, som alltid var intresserad av mina sagor.
Fröken Beatrix! Gömmer ni er?
Nej, Willie Heelis. Jag torkade av min skissbok.
Inte illa, fröken Beatrix. Har ni några djursagor åt mig i dag?
Nej, tyvärr. Inget nytt.
Det är Blanka.
Hon har ingen riktig saga än.
- Blanka Anka? - Blanka Vank.
Och dummare anka finns inte.
Hon letar efter ett säkert ställe där hon kan lägga sina ägg-
- och träffar en charmig herre med lång yvig svans och vassa tänder.
Precis. Herrn erbjuder henne sitt skjul-
- och Blanka blir förvånad för att där ligger fjädrar.
- Men som jag sa, så är hon korkad. - Jag tycker om den.
Jag vill måla alla vyer i dalen, men är dålig på landskap.
Väntar ni för länge finns inget kvar att måla.
- Dumheter. - Jag menar det.
De stora gårdarna styckas upp och säljs.
- Man kan inte bromsa utvecklingen. - De säger det.
Men jag säger att skönhet är värt att bevara.
Det vet jag. Men ingen kan säga emot er.
- Vi ses snart igen. - Kanske inte, fröken Beatrix.
- Jag far till Manchester nästa vecka. - För att läsa juridik?
- Ja. För att komma upp mig. - Lycka till.
- Skicka några teckningar till mig. - Jag ska.
Han fick mig att ta skrivandet på allvar.
Vi måste sätta igång genast. Blanka Vank. Det borde folk gilla.
- Och Tummeliten och Hunka-Munka. - Om ni tycker det.
Er bok har varit viktig i mitt liv. Ni har varit viktig i mitt liv.
- Och ni i mitt. - Vi måste göra det om och om igen.
- Och igen. - Jag lovar att vara en plåga.
- När bestämde du att inte gifta dig? - Strax före min tjugoårsdag.
Mor sa att Lionel Stokely skulle gifta sig med Gwendolyn Alcott.
De skulle bo på Stokely Court som Lionel precis ärvt av earlen.
Då visste jag att hon inte skulle komma med fler friare.
Och att jag aldrig skulle gifta mig.
Det chockade mig.
Men jag kände mig lättad.
Och det chockade mig.
Så jag gick ut i trädgården och fyllde en bok med skisser.
Män är tråkiga. De är användbara bara till två saker.
- Försörjning och avel. - Du säger så skandalösa saker!
- Men priset... - Vilket pris?
Förslavning i hemmet, barnafödande. Skrämmande.
Ogifta kvinnor har ett bättre liv. Det är sant.
Inga hus, inga barn, inga män som kräver saker hela tiden.
Så länge man har en god vän. Jag är glad att Norman hittade dig.
Jag saknade något utan att veta det.
Kära fröken Potter. Jag skickar med glädje den senaste av era sagor.
Vänligen - Norman Warne.
Vill ni och Millie komma på en julfest?
Mina föräldrar har en varje år. Det är hög tid att jag bjuder folk.
Ja, vi kommer gärna. Det hade glatt oss mycket.
Sitt stilla, små rackarungar. Pelle, din stygga gosse.
Se vilken dålig förebild du är.
Det var bättre. Mer sånt och jag målar över dig.
Din far är hemma.
Hur var fars dag på klubben?
- Intressant som vanligt. - Vi har ett problem du måste lösa.
Jag vill bjuda Norman Warne och hans syster på vår julfest.
Med lady Armitage? Med sir Nigel och Sibyl? En handlare!
- Hur ska någon kunna ha roligt? - Det är han som ger ut mina böcker.
Jag har något här, Beatrix.
Jag gick in i Hatchards bokhandel och köpte den för good money.
Hugh Whitteford ansatte mig på klubben. Han gick på i timmar.
'Frugan har köpt tre av din dotters böcker till barnbarnet.'
Plötsligt pratade hela klubben om inköp av vår dotters verk.
Så det var dags att köpa en. Jag gick in och la en shilling på disken.
- Jag hade gett dig en. - Jag ville köpa en som alla andra.
Jag är skyldig dig en ursäkt, Beatrix.
När du visade mig böckerna såg jag bara min lilla flicka-
-som kom med fina teckningar.
Du är ingen liten flicka längre. Du är en konstnär.
Av äkta vara.
Det hade jag varit stolt över att kalla mig.
- Och nu är jag stolt över dig. - Tack, far.
Så jag ser inget skäl till varför vi inte kan vara gästfria-
- och ta emot herrn som ligger bakom denna välsignelse i vårt hem.
Tack, far.
Tack!
Det blir nog nyttigt för oss alla.
God jul, Rupert.
Ge inte sir Nigel toddy med konjak om han inte frågar efter det.
Efter maten får han portvin. Ge mig ett tecken när han druckit fyra glas.
Huset glimmar, min kära.
Du har lyckats igen.
God kväll, sir.
Herr Warne. - Millie. Så underbart! - Tack, Jane.
Tack.
Mor, far, det här är fröken Amelia och herr Norman Warne.
Så förtjusande av er att vara så... punktliga.
Ta en. En skadar inte.
Wiggin har fått order om att inte släppa oss ur sikte.
Så festligt.
- Vilken blixtrande konversation. - Min med.
- Vädret i Amsterdam i juli... - Önskar damerna kaffe på maten?
Några av herrarna vill spela kort, men de saknar en fjärdeman.
- Spelar ni whist, herr Warne? - Jag har aldrig roats av kortspel.
- Så synd. - Jag spelar.
Det är med sir Nigel, fröken Warne. Han tar whist på blodigt allvar.
- Jag spelar riktigt bra faktiskt. - Gör du, Millie?
Ni har säkert mycket att prata om.
Och om de inte kan spela utan en fjärde...
Kom då, fröken Warne.
Julsånger i musikrummet, kära ni!
Jag kanske får visa er er julklapp?
- Gärna. - Den är där uppe.
Jag tar med kaffet.
- Fru Wiggin? - Fröken!
Jag tog mig friheten att hälla lite konjak i kaffet.
Det är ju jul.
Är det här ni målar, fröken Potter?
Ja, och här hittar vi er julklapp.
Jösses...
Efter Bertram och far är ni den förste man som är här.
- Ska jag gå? - Nej, Wiggin är här.
Om det här är min bästa skandal är jag inte värd att kallas kreativ.
Här...
Den är jättefin.
Är det den nya sagan? Fröken Potter, är det den nya sagan?
- Är det det? - Det säger jag inte.
- Kom hit. - Det är Blanka Vank.
Det är den första teckningen jag gjorde av Blanka. Jag var... åtta.
Blanka, sluta!
- Sluta med vad? - Bara lite dumheter.
- Och vad är det här? - En speldosa.
Far gav mig den på min sexårsdag. Han målade den själv.
- Så er far är också konstnär? - Nej. Familjen misstyckte till det.
Så han läste juridik. Men jag har aldrig hört honom diskutera ett fall.
Han åker till klubben varje dag, men aldrig till kontoret.
Jag vet inte vad han gör.
Kära nån.
- Wiggin är felbar. - Ert rykte är nu fläckat.
'Låt mig lära er dansa'. Dansar ni?
Nej. Inte så bra.
Jag rör också till det, men texten är så rar.
Kan ni sjunga texten?
Låt mig lära er dansa
låt mig föra er till golvet
lägg blott er hand i min
och tänk sen inte på något mer
låt musiken förtrolla
ge atmosfären en chans
följ mig bara dit jag för
låt mig lära er dansa
Fröken Potter...
Jag vet att ni har beslutat att inte gifta er.
Jag tänkte inte heller göra det, men har ångrat mig.
Om jag inte säger det jag tänker säga så får jag det aldrig sagt.
Jag vill be er ta ställning till...
att göra mig den äran... Jag väntar inget omedelbart svar.
Jag visade bara herr Warne hans julklapp.
Jag är en oklanderlig ogift dam. Jag bjuder inte in män till mitt rum.
Vad föreställer bilden, Beatrix?
Jag har skrivit och illustrerat barnböcker som har getts ut.
Förläggaren är här.
Herr Norman Warne.
Som tack för hans hjälp och givmildhet...
skriver jag en julsaga åt honom.
- Får vi höra den? - Den är inte klar, så...
Jag antar att jag innan vi skiljs åt i kväll kan berätta lite ur-
- den ofärdiga sagan om 'Kaninernas julfest'.
En ovanligt snöig julafton-
- gav sig en ung kanin och hans förskräckliga storebröder-
- och hans modiga lillasyster ut på en resa som de gör varje år-
-för att fira jul med sina vänner.
Kaniner är sociala varelser. Det sägs att var de än är på julafton-
- så samlas de och håller en hejdundrande fest.
Jag vet att det är så, för jag har hittat på det.
Kaninerna hoppar genom skogen hem till sina kusiners håla-
-där en varm brasa väntar på dem.
De tar av sig sina snöiga jackor och festen börjar!
Jag vet att de kommer att äta och prata-
- och dansa och skratta och grilla äpplen över elden-
-men jag vet inte hur sagan slutar.
För jag har inte hittat på slutet än.
Men hur som helst så måste herr Warne läsa den först.
Eftersom han är min granskare och det är hans julklapp.
God jul, herr Warne.
- Tack. Den är så vacker. - Bravo!
Då blir det inga problem med barnbarnens julklappar nästa år.
- Du måste vara mäkta stolt, Helen. - Det är bara en saga.
- Enastående. - Får jag prata med dig?
- Har det hänt något? - Nej. Som min förtrogna.
Har du något att anförtro mig? Hurra!
Din bror har friat till mig.
Jag känner helt irrationellt att jag kanske säger ja.
Jag vill ha ditt samtycke.
Mitt samtycke?
Beatrix... var inte dum.
Gift dig med honom.
I morgon. Ödsla inte en sekund. Hur kan du tveka?
- Du är inte arg? - Varför skulle jag vara arg?
Både Norman och jag... Du blir ensam.
Du har chans till lycka och så oroar du dig för mig?
Om jag älskade en man som älskade mig skulle jag trampa ner min mor.
- Älskar du Norman? - Ja.
Gift dig då med honom. Tänk inte på någon annan.
- Men glädjen med att vara ensam då? - Struntprat.
Vad annars ska en ensam kvinna säga?
Du har en chans att bli älskad. Ta den.
Och lämna mig i lycklig vetskap om att de två jag älskar är lyckliga.
Det är det enda du ska tänka.
Där är du, Beatrix. Gästerna.
Ja, mor.
Vad försiggår här i kväll?
Varför känner jag mig som en främling i mitt eget hem?
- Ni måste vara stolt över er dotter. - Över Beatrix? Ja, det är vi.
Beatrix borde träffa min niece Anne. Hon gör krukor.
- Keramik, Nigel. - Det ser ut som krukor, tycker jag.
Och ni, fröken... Jag föreslår att ni börjar sticka.
God jul!
- Vad menade han med det? - Sir Nigel ogillade mitt whistspel.
Jag vann två Guineas av honom.
- Er tavla. - Ja, min julklapp.
Ja.
Adjö då.
Adjö, herr Warne.
Jag ska träffa herr Rupert Potter i Eagleton Room.
- Han väntar på er. - Tack.
Seså, Norman. Det är bara hennes far.
Kom in!
- Tack för att ni tog er tid. - Adjö, herr Warne.
Hör du inte våra råd tvingar vi dig.
Respektera vårt kunnande och våra åsikter.
Gå upp!
- Jag sa ja, så jag gör det. - Warne är en handlare.
- Vi gifter oss inte med såna. - Vad är vi då?
Fars pengar kommer från farfars tryckeri i Lancastershire. Handel.
Om han inte blivit politiker hade vi bott i skuggan av hans fabriker.
Ditt arv kom från morfar Leechs bomullshandel.
När blev vi så förnäma? Vi är uppkomlingar. Nyrika.
Vi förbjuder det för ditt eget bästa. Du behöver inte bli oförskämd.
Det är sanningen! Våra liv är krav och social strävan.
Sir ditten och lady datten... Norman Warne har det gott ställt-
- och står inte alls under vårt stånd. Jag tänker gifta mig med honom.
Inte om du tänker ta ut en penny av ditt arv!
Ni gjorde inte Bertram arvlös när han rymde med en vinhandlardotter.
Lyckligtvis är jag författare och har egna medel. Diskussionen är slut!
Kom in, far!
Varför skickar hon alltid dig när vi har bråkat?
Mamma skickade mig inte.
Jag tycker inte om motsättningar i huset. Jag vill lösa det här.
Jag har bestämt mig.
Din mor vill bara ditt bästa, precis som jag.
Ett opassande bröllop kan du få ångra.
Ni kan inte låta mig gifta mig, för vem skulle då ta hand om er?
Tror du att vi nekar dig lyckan för att vi behöver en sköterska?
- Det är en kniv i mitt hjärta. - Varför då, far?
Felet är inte vårt. Mor drog hit ett otal godtagbara friare.
Du avvisade alla.
Jag ville inte gifta mig med en som var godtagbar eller rik nog-
- att försörja mig. Men betyder det att jag aldrig ska få bli älskad?
Wiggin, vänta här.
Jag vill fråga om mina royaltyintäkter-
- och om jag kanske vid någon tidpunkt-
-får råd med ett eget hus på landet?
Ni har råd att köpa flera gods och ett hus i London.
Ni är en förmögen kvinna.
Är jag verkligen det?
Ja, inkomsten har blivit regelbunden.
Fortsätter förmögenheten växa har ni inga ekonomiska problem livet ut.
Fantastiskt.
- Beatrix! - Beatrix, kom och sätt dig.
- Helst inte, far. - Vi vill diskutera ett förslag.
Och, för guds skull, låt pigan ta brickan.
Tack.
- Te? - Nej tack.
Prat. Du dricker ju alltid te.
Till skillnad mot vad du tror och så våldsamt gett uttryck för-
-så vill vi att du ska bli lycklig.
Vi betvivlar bara att detta äktenskap skulle kunna göra dig lycklig.
Sätt dig, Beatrix.
Vi vill inte att du kastar dig in i något som du sen ångrar.
- Jag kommer inte att ångra mig. - Vi är inte övertygade.
Vi är inte övertygade.
Men vi har inte heller hjärtan av sten.
Därför föreslår vi följande...
Du får tacka ja till Warnes frieri.
Men det måste hållas hemligt till och med för hans familj.
I sommar åker vi som vanligt till Lake District.
Om du i slutet av sommaren fortfarande vill gifta dig-
-så eklaterar vi er förlovning då.
Och ni kan gifta er med vår välsignelse.
- Varför får ingen veta? - Så det inte blir pinsamt när...
Om du ångrar dig.
Om du verkligen håller av honom-
- så brinner lågan fortfarande om några månader.
Om din mor och jag har rätt och känslorna svalnar med tiden-
- så har vi skyddat dig från förödmjukelse och sorg.
- De svalnar inte. - Beatrix, hör på mig.
En kvinna i din ålder måste noga...
Det enda sanna i min ålder är att varje dag räknas.
Nåväl, mor och far... Jag godtar era villkor.
Norman och jag kanske ändå beslutar att vänta.
Men börja planera. Det blir bröllop här i huset i oktober.
SAGAN OM FRU TUSENTAGG
De är verkligen vackra.
NYLIGEN INKOMMEN
Vilken vagn, Rupert?
Fyra vagnar längre fram.
- Potters till Windermere. - Ja.
Och de här två.
Jag ber om ursäkt.
Jag började frukta att ni inte skulle komma. Ni är dyblöt.
Det regnade inte när jag gick. Jag tog med den nya boken.
- Ni blir förkyld. - Jag var tvungen att vinka av er.
Inget skulle stoppa mig.
- Det blir mitt livs längsta sommar. - Det är bara över sommaren.
Det är för era föräldrars skull. Hur kan de veta vad vi känner?
- Vi kan gott unna dem tre månader. - Det kan vi väl.
Jag ville inte ta farväl så här.
Adjö, fröken Potter. Jag ser fram emot er snara hemkomst.
Fort. Här.
Adjö, fröken Potter.
Adjö, herr Warne.
Adjö... Norman.
Min kära, kära Norman.
Denna tvångssöndring är en slags galenskap.
Mest mors galenskap, men du finns här, min älskade, för mig.
Platsens skönhet förstärks när jag tänker på dig.
I ensamma stunder fantiserar jag om samtal mellan oss.
I går skrämde jag en anka med min kärleksförklaring till dig.
Alla mina tankar är hos dig.
Du tycker att Harold och Fruing är tråkiga-
- men jag njuter faktiskt av att arbeta med dem.
Du kanske vaknar en dag och är gift med en affärsman.
Jag längtar till den dag då jag vaknar och finner dig vid min sida.
Jag rodde ut på sjön i skymningen för att se sothönsen äta.
De lät som om de pussades. Jag blundade och tänkte på dig.
Jag älskar mitt hjärta mer nu, för det är där jag hittar dig.
Amelia hälsar och önskar att vi ska förenas igen.
Precis som jag. Hundrafalt.
Hill Top Farm...
Är det ett fungerande lantbruk?
Ja. Ännu en stor gård går omkull. Men just den här krossar ens hjärta.
Varför det?
Man måste vara poet för att beskriva det och det är jag inte.
Kände inte jag er en gång?
- Himmel, Willie Heelis! - Fröken Potter. Roligt att se er.
Nämen, se goddag! Jag ser att ni slutat med juridiken.
- Ska ni skaffa ett hederligt yrke? - Just det, juridiken... Inte precis.
En landsortsadvokat måste kunna lite av varje.
- Självklart. - Det är skönt att komma ut ibland.
Jag kan visa er Hill Top, om ni har tid.
Ja. Tid är precis vad jag har.
Bra.
- Det ser inte så illa ut. - Det är storslaget.
En gammal vän visade mig en underbar gård som är till salu.
Den vore ett bra lantställe och trots att vi ska bo mest i stan-
- är jag angelägen om att visa dig mina favoritplatser.
Posten har kommit och återigen inget brev från din herr Warne.
Är det dags för mig att börja hoppas?
Han nämnde att han kanske skulle åka bort.
Postgången är väl långsam från platsen där han är.
Men det verkar vara något från hans intressanta syster.
Millie? Så trevligt.
Ursäkta mig.
Norman är sjuk.
- Jag är Beatrix Potter. - Varsågod och stig in, fröken.
- Fröken Potter. - God dag.
- Stig in. - Tack.
- Jag kom så fort jag fick veta det. - Det är mycket vänligt av er.
Hur mår han?
Jag kom för sent.
Han var så lycklig.
Han sjöng sånger.
Han fick mig att dansa med honom.
Han skrattade hela tiden. Alla såg förändringen...
Bara jag visste orsaken.
Men han hade hosta hela sommaren.
Och sen blev hostan värre-
-och på en natt var han borta.
Det hände så plötsligt att jag fort- farande tror att det inte har hänt.
Jag tror hela tiden att jag ska se honom i trädgården.
När är begravningen?
Den var i går.
Det var bara för de närmaste.
Jag kom inte på något skäl till att be dem skjuta upp den.
Det var snällt att betyga er aktning.
Vår mor är rörd och beklagar att hon inte är kry nog att hälsa på er.
Jag tar över vår avlidne brors affärer, fröken Potter.
Jag försäkrar er att F Warne & Co gör allt-
- för att vår tragiska förlust ska belasta er så lite som möjligt.
Ta vänligen emot hela vår familjs tacksamhet.
- De vill att jag ska gå. - Jag beklagar.
Fröken Beatrix, vad gör ni i London? Har det hänt något?
- En vän har dött. - Jag beklagar.
Var hon en nära vän?
Då ställer jag frökens middag utanför dörren.
Saunders är här för att köra er till stationen.
Jag åker inte tillbaka.
Kan jag hämta något till er?
- Ingenting, Hilda. - Nåväl, fröken Potter.
Beatrix, det är Millie.
Jag kommer oanmäld, men de returnerade alla mina meddelanden.
Snälla, snälla du, släpp in mig.
Vi måste få ut dig härifrån. Kom.
Vi tvättar och klär på dig och får ut dig. Ta nya kläder.
Jag kan inte...
Millie! Jag kan inte.
Jag har plågat mig själv.
Jag skulle aldrig ha uppmuntrat dig till att gifta dig med Norman.
Jag älskade honom.
Jag älskade honom också.
Men han är borta.
Jag måste lämna det här huset.
Jag ska lämna det här huset.
Gratulerar, fröken Potter. Ni är nu Hill Top Farms stolta ägarinna.
Tack, George.
Ni ska säkert trivas på Hill Top. Jag tillbringade tid där som barn.
Jaså?
Jag hade andra planer för det-
- men jag är säker på att jag kommer att älska det ändå.
- Om ni behöver mer hjälp... - Tusen tack, herr Heelis. Adjö.
Adjö, fröken Potter.
Det jag inte förstår, Beatrix, är hur du ska betala gården.
Jag är författare, mor. Folk köper mina böcker.
Vår dotter är berömd, Helen. Du är den enda som inte vet det.
Det jag inte förstår är varför du måste lämna ditt hem.
Det är inget val, far.
Om jag kunde göra något ogjort...
Det finns inget att göra ogjort. Det har inte med er två att göra.
Jag måste klara mig själv.
Ja, det måste du.
Det måste du.
Allihopa, ut.
Du ser. Jag sa ju att vi inte kunde veta vart vår resa skulle föra oss.
Den förde oss hit.
Det här är ert nya hem.
Inga tårar!
- Det är underbart att se dig. - Det här stället är perfekt.
Vad tog du med dig?
Först tänkte jag inte ta med den...
Men den flög ner i min hand på vägen ut genom dörren.
Jag beklagar.
Tack.
Det börjar bli lättare.
- Det börjar bli lättare för mig med. - Bra.
Jag målar igen.
Jag blir tokig av sagan. Grisarna löper amok i skallen.
Det är väl den här platsen.
Vem vill byta det här mot London?
- Jag är så glad att du kom. - Jag med.
Jag har haft tur med besökare. Först Bertram, sen min mor.
Tur? Din mor är ett monster.
Mor och jag slöt en överenskommelse.
Vi kom överens om att inte förstå varandra.
Om en affärsman i stan vill ge mig ett bra pris-
- för en förfallen egendom och sen betalar mig för att riva den-
-låt dem då bygga vad han vill.
Om vi låter byggherrarna köpa upp vår mark så dör jordbruket.
Då har ni bara ett förstört landskap och ingen gemenskap längre.
Jag ser att ni hittade mig.
Jag lekte här så ofta som barn. Jag känner till er gård mycket väl.
Jag simmade i ån och lekte kurra- gömma i skogen med kusin Charles.
- Jag tog med lagfarten på gården. - Äntligen. Tack, herr Heelis.
Fullt upp.
Jag har bett herr Cannon att driva Hill Top som ett lantbruk.
Jag lär mig mycket.
Tänk om alla som köpte mark här var lika... upplysta.
Ni har köpt en gård och driver lantbruk och bevarar den.
Ja. Det gör mig lycklig.
Herr Cannon sa att de två granngårdarna är till salu.
Jag vill inte att byggherrarna får köpa dem. Vet ni något om dem?
- God morgon, herr Cannon. - Fröken Potter.
Oj, vad de har vuxit.
Stiliga djur, va?
- Har ni döpt dem? - Vi brukar inte döpa dem.
Det gör det svårare att slakta dem.
- God dag, fröken Potter. - God dag på er själv, herr Heelis.
Vad förskaffar mig den äran?
Herr Hubbard är sjuk och kan inte visa er granngårdarna i dag.
- Det är väl inget allvarligt? - En kronisk åkomma.
Han insjuknar flera gånger per månad. I regel efter en kväll på puben.
Herr Hubbard undrade om jag fick visa er gårdarna.
Det vore ett nöje att ha en så kunnig guide.
Jag ska bara ta min sjal.
Man kan bli rik på att bygga här.
Det är värt mer som lantbruk.
- Ni talar som en sann infödd. - Verkligen, herr Heelis.
- Jag har aldrig varit på en auktion. - Det är enkelt.
- Bjud inte för tidigt och för högt. - Jag vet vad jag har råd med.
Craven's Mill Farm. 40 fantastiska tunnland. 1 100 pund, någon?
1 100 bjudet. 1 150?
Seså, mina herrar. En fin liten gård. Mycket mark att bygga på.
1 150 pund. Får jag 1 200?
1 200. Får jag 1 300?
Bjuder frun? 1 300 pund.
1 300 pund bjudet. 1 400.
1 500. 1 600.
700. 800.
1 900.
2 000 längst bak.
2 000 pund. Några fler bud?
2 300.
- Rika svin. - Tack. 2 300 pund.
2 300 pund...
Några högre bud?
2 500 pund.
Damen bjuder 2 500. Mot er. 2 500.
Ni har bjudit mer än gården är värd.
3 000 pund. Damen har bjudit 3 000 pund.
Slutar vi då på 3 000?
Första. Andra.
Såld till damen för 3 000 pund.
Ni borde lägga band er klient.
Hon låter sina känslor rusa iväg.
- Verkligen? - Hon förstörde vinstmöjligheterna.
- Det var prima land att bygga på. - Gemenskapen här ute inspirerar.
Det måste bevaras åt kommande släkten och får inte förstöras.
Ni har helt fel.
Jag har inte längre för vana att låta mig uppläxas-
- och som tur är behöver jag inte ert eller någon annans gillande.
Så om ni ursäktar oss. - Herr Heelis?
Ni gör väl inte detta till en vana?
Vet ni, det kanske jag gör.
Har ni tid i morgon att visa mig de andra gårdarna?
- Det ska jag göra. - Utmärkt.
Stig in.
Kors.
- Du milde. - Jag kommer strax.
Nå, unge man... Hur trivs du i ditt nya hem?
Det är inte London, men Hill Top passar nog en ung kanin bättre.
Han verkar ha funnit sig tillrätta.
Precis som jag. Nu går vi.
Självklart, fröken Potter.
Vad sägs om att kalla mig William i stället för herr Heelis?
- Jag låter som en dödgrävare. - Självklart, William.
Och Beatrix är nog också passande.
Det är något härligt med att skriva de första orden i en saga.
Man vet aldrig vart de ska föra en.
Mina förde mig hit-
-där jag hör hemma.
Åtta år efter flytten till Lake District-
- gifte sig Beatrix med William Heelis.
Hennes mor samtyckte inte.
Beatrix donerade 4 000 tunnland jordbruksmark till brittiska folket-
-genom en markbevarandefond.
Beatrix Potters sagor-
- blev historiens bäst säljande barnböcker.
Subrip: TomTen
Text: Maria Chiru Scandinavian Text Service 2007
ANSVARIG UTGIVARE: PIA GRÜNLER